- w -c

„ Svatý”. Aé v kostele bylo na sta lidí, musel všechno vyzpívati — sám. Vyzpíval, akryl Nejsvětější, a odešel do sakrístíe. Co bylo shromážděnému pnblíkum po Nejsvětější Svátosti? Zatím kostel se napinil tak těsně, jak popisuje se v obrázku vídeítském. Nejhůře bylo ovšem ti dveří. Směsice živlu růanotvásných, jen ne pobožných! Tiátr začal. Za oltářem nastalo štemovánf, tak clobřc souhlasící
s polohlasitým hovorem auditoria před oltářem. Pak k toma na hlavním oltáři rosvítíli G svící. Náslcdovalo několikrát po sobě hlasitě: Pst!" k entlkuetí vybízející, a když na to znamení slavné, publikunt se utišilo, nastal koncert. Divadehtí orchestr a divadelní pěvci a pěvkyně „producirovali” se v kostelu, poněvadž dnes divadlo jiní zavřoli. Co zatím primadomta za, oltářem se rozplývala, e vchodu chrámového nastala schna celku zcela přiměřená. Jenským sevřeným počalo býti nevolno, začaly se tlačiti ku dveřím. Když to nešlo, prosily i potom hlasitě volaly o pomoc, z předu je celé zástupy okřikovati. Jedni hubovali, drazí p r ok l í n a l i—na hlas proklínali v kostele na velký pátek ! Lontoz přcrešil chvílemi i hudba s celým zpěvem. Když opera za oltářem skončila, zhasla se na oltáii zase světla a zástup divoce hrnul se ven ze dveří, a]).)-na vzdechu si oddcchunl.
Taková pobožnost konávala se na velký pátek u sv. Josefa — bez kněze, bez modliteb.
Minulého roku, na štěstí ! neodbýval se již zase r o n h av ý k o ne e r t a máme za to, že ordinariát nedopustí více, aby se zuesvěcoval stánek Páně n r velký pátek, aby trpěna byla d i va d e 1 n í 1 i‑
t u r g i e v posvátné síni, aby nohama šlap ny byly předpisy církevní o obřadech velkého pátku.
Když protestant bez oběti, bez kněze, bez oltáře ve své grabmusice" na velký pátek k pouhé hudbě útočiště béře, pochopuje se. Nemá nic jiného. Zbavil se liturgie a zbyla mu pouhá šlupka. Když však katolík, zejmena v kostele klášterním, vznešenou, velkolepou, úchvatnou liturgii velkopáteční jen tak ledabyle odbývá, za to však na neliturgicJton ,grabmusiku' bez kněze a bez pobažuosti veškerou pozornost obrací: jak nazveme takové počínání?
Velký pátek poskytuje ItudebníkPG prtírě církevnínax tolik bohaté látky i příležitosti, aby uměním hudebním oslavil vznešenou bohoslužba, že při svědomitém vykonání toho, co na ten den vykonati má, na mimořádnou ,grabmusiku" věru ani času, ani sil nezbývá.
Kdo důstojně oslavil bohoslužbu, dosti učinil.
To ostatní budiž popuštěno koncertní síni. Ku
ctí rozumných pražských umělců hudebních bn 7iž
podotknuto, že dobře vědí, co do kostela sluší a
co do koncertní síně. Jsme jim díkem zavázáni,
že předešlého t3dne na Lofinském ostrově před‑
nesli poprvé v Praze nesmrtelné dílo velikáata
S e h a s t i an a B a e b a.. „Paasions-Mesik” dle evan‑
gelia sv. 1liatuušc okap. L'G, a 27.) od nělw v hudbu

uvedená probndíla i v koncertní síní v prsou posiecha stva cíty vážné. Cecilie" neopomine piíště obšírněji promluviti o překrásné skladbě.
Dávejme císaři, což jest císařovo, a Bohu, což jest Božího.	LeTtner.
Jak účinkoval pepř? „Čech” píše ve zvláštním dopise z Vídně následovně: Vaše poznámky o škandálech v augustinském chrámu dobře působily. Nemeškal jsem iltncrl s dotyčnými c`,ísly „Čecha” k arcibiskupské kousistoii se ndati a je tam před-ložiti. Nejvicc zlobil nadpis: „P o d s v í c n e m tma!« Vídcil a po celé říši zářiti tmou, tot přes příliš. Na venku v chudých kapličkách zavádějí kaplani pravou církevní hndbe a v první katedr.íle H e tropí se divadelní škandál)-. Vehtli trefnou illustraci poctívá o tom jeden zdejší humoristický list. Představujo vnitro chrámu, kdež pino lidí a mezi těmito, kolem oltáře a na kuru chodí preclikáři, viřtláii, sklcpníci s pivcnt a sodawasrem, cukrářští nčeníci a jcdon křičí přes druhého warnu: NVurst, frisches 1Vasser, wiinschen IIerrschaften Bicr, Gefrorenes! a v pozadí stojí - - Pán Ježíš s ddtkami v rukou, před nímž se dává pan farář s ltostelniky a ministranty na ú tě k, jakoby Božský Vykupitel za trestuhodnější považoval ty, kteří podobné škandály trpí, nežli ty, kteří je provádějí. To konečně probudilo zdejší arcibiskupskou konsistoř z olympického spánku, tak že odhodlala se k vydání rozkaze všem duchovním správcům městských far, aby (poslyšte!) uchopili se přiměřených prostředků, jimiž by se podobné škandály, jako se nedávno při hudební produkci v cbrámě august. udály, za-mezily. -- Ovšem, nejlepším prostředkem bylo by zavedení staré klassické hudby církevní — nejdříve v kostele sv. Štěpána a tak dobrým příkladem až k poslední vesnické kapličce. Avšak mně se zdá, že to s reformou církevní }tudby jde obráceně od kapliček výše a výše a až budou všechny chrámy hntlebně zreformovány, bude se ve vele-chrámu říše vrzati na starý — flašinet 1.
Veřejné oznamování hudebních programů kostelních. Nesluší napřed oznamovati novinami pro-gramy hudební, které o službách Božích v kostele přednášeti se mají. Uhodíme clo kostela bez po-zvání — z povinnosti. Le při slavných službách Božích kůr po důkladné přípravě vždy se snaží, aby dle možrtosti a sil svých oslavil bohoslužbu n e j důs t oj něj i, o tom mezi katolíky nemá býti ani nejmenší pochybnosti. Divadelní oznamování odporuje duchu katolické liturgie. Do opery se chodí za hudbou, do kostela za pobožností. Každá neděle a každý svátek p o c e 1 ý r o k svědomitému řediteli kuru poskytuje příležitosti, aby věnoval Hospodinu to nejlepší, co má a co umí. Kolik neděl a svátkií do roka, tolik čítá se hedebn i c h slavností, pcřlivě připravovaných. Netřcba tedy notinanti rozhlašovati, co samo od sebe se YyrozurlUlu.